תולעת ספרים07 כתב:בפרשת השבוע (שמות לד,ו) על הפסוק ויעבור ד' על פניו ויקרא בשם ד'
אונקלוס תירגם וקרא בשמא דה' והובא ברש"י, וכן הוא בתרגום יב"ע וקרא משה בשום מימרא דה'.
אמנם במשנה ברורה סימן תקפא ס"ק ד' הביא:
כתב אבודרהם ויקרא בשם ד' יש להפסיק מעט בין בשם ובין ד'. כלומר, ד' קרא בשם. (וטעמו, שכן "ויקרא" מוטעם במרכא, ו"בשם" בטפחא)
האמנם מחלוקת בין האבודרהם (שמסתמך על הטעמים) לבין אונקלוס ורש"י, מיהו זה שקרא בשם, ד', או משה.
היתכן שרש"י ואונקלוס אינם תואמים עם הטעמים.
ומה עלינו לכוון בתפילה ובסליחות.
מי יודע.
אך משתיקתו בפרשה זו נראה, שכאן נקט רש"י במדה אחרת, שנכון היה השם יתברך להתם ברית אבות ולכרות עם משה ברית חדשה לגמרי.'וְאוֹרִשֶׁנּוּ' - וְאִם תֹּאמַר: מָה אֶעֱשֶׂה לִשְׁבוּעַת אָבוֹת? 'וְאֶעֱשֶׂה אֹתְךָ לְגוֹי גָּדוֹל' – שֶׁאַתָּה מִזַּרְעָם.
ואל תתמה, שהרי איתן האזרחי אומר על הברית שכרת השם עם דוד: 'נֵאַרְתָּה (בִּטַּלְתָּ, רש"י) בְּרִית עַבְדֶּךָ, חִלַּלְתָּ לָאָרֶץ נִזְרוֹ'.מָה אַתָּה אוֹמֵר לִי 'וְאֶעֱשֶׂה אֹתְךָ לְגוֹי גָּדוֹל'? וְאִם כִּסֵּא שֶׁל שָׁלשׁ רַגְלַיִם אֵינוֹ עוֹמֵד לְפָנֶיךָ בִּשְׁעַת כַּעַסְךָ, קַל וָחֹמֶר לְכִסֵּא שֶׁל רֶגֶל אַחַת.
אך בפרק הספינה, על הא דאמר רבה בר בר חנה 'שָׁמַעְתִּי בַּת קוֹל שֶׁאוֹמֶרֶת אוֹי לִי שֶׁנִּשְׁבַּעְתִּי, וְעַכְשָׁו שֶׁנִּשְׁבַּעְתִּי מִי מֵפֵר לִי', כתבו התוספות וז"ל:רַבִּי יְהוֹשֻׁעַ אוֹמֵר, יֵשׁ לָהֶם עַל מָה שֶׁיִּסְמְכוּ, שֶׁנֶּאֱמַר 'אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי בְאַפִּי', בְּאַפִּי נִשְׁבַּעְתִּי וְחָזַרְתִּי בִּי.
רש"י: מִדְּקָאָמַר 'בְּאַפִּי' מַשְׁמַע יָכוֹל אֲנִי לִשָּׁאֵל עָלָיו לְפִי שֶׁמֵּחֲמַת אַפִּי וְלֹא מִדַּעַת מְיֻשֶּׁבֶת נִשְׁבַּעְתִּי.
הרי לפנינו מחלוקת רש"י ותוספות אם אפשר לו להקב"ה, כביכול, להתיר לעצמו נדרים ושבועות שנדר ונשבע.תֵּמַהּ, דְּאַמַּאי אֵין הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא מֵפֵר בְּעַצְמוֹ, דְּהָא מַסְּקִינַן בְּמַסֶּכֶת חֲגִיגָה דִּנְדָרִים יֵשׁ לָהֶן הֲפָרָה מִדִּכְתִיב 'אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי בְאַפִּי', וְדָרְשִׁינַן בְּאַפִּי נִשְׁבַּעְתִּי וְחוֹזְרַנִי, אַלְמָא שֶׁהוּא מֵפֵר בְּעַצְמוֹ.
ביקורת תהיה כתב:איתן האזרחי אומר על הברית שכרת השם עם דוד: 'נֵאַרְתָּה בְּרִית עַבְדֶּךָ, חִלַּלְתָּ לָאָרֶץ נִזְרוֹ'.
ישלם השם פעלו של מי שיביננו את פשר הדברים שבשורה האחרונה, ותהי משכורתו שלמה מעם השם אלקי ישראל.וְהָיָה בִּסְפָרַד חָכָם גָּדוֹל וְחָסִיד, וְזֶה הַמִּזְמוֹר הָיָה עָלָיו קָשֶׁה, וְלֹא הָיָה קוֹרֵא אוֹתוֹ, וְלֹא הָיָה יָכוֹל לְשָׁמְעוֹ, בַּעֲבוּר כִּי זֶה הַמְשׁוֹרֵר יְדַבֵּר כְּנֶגֶד הַשֵּׁם הַנִּכְבָּד קָשׁוֹת.
וְהַגָּאוֹן לֹא הִזְכִּיר בּפרוּשׁ תִּקּוּן זֶה הַמִּזְמוֹר.
תנא מהיכא קא סליק דתנא ביה 'קשה'?שייף נפיק כתב:לא מובן מה קשה כל כך.
ביקורת תהיה כתב:ביקורת תהיה כתב:איתן האזרחי אומר על הברית שכרת השם עם דוד: 'נֵאַרְתָּה בְּרִית עַבְדֶּךָ, חִלַּלְתָּ לָאָרֶץ נִזְרוֹ'.
וכתב על זאת 'אבן עזרא' בראש הפרק:ישלם השם פעלו של מי שיביננו את פשר הדברים שבשורה האחרונה, ותהי משכורתו שלמה מעם השם אלקי ישראל.וְהָיָה בִּסְפָרַד חָכָם גָּדוֹל וְחָסִיד, וְזֶה הַמִּזְמוֹר הָיָה עָלָיו קָשֶׁה, וְלֹא הָיָה קוֹרֵא אוֹתוֹ, וְלֹא הָיָה יָכוֹל לְשָׁמְעוֹ, בַּעֲבוּר כִּי זֶה הַמְשׁוֹרֵר יְדַבֵּר כְּנֶגֶד הַשֵּׁם הַנִּכְבָּד קָשׁוֹת.
וְהַגָּאוֹן לֹא הִזְכִּיר בּפרוּשׁ תִּקּוּן זֶה הַמִּזְמוֹר.
גם בתרגום פסוק לט הוסיף ואתה 'אם' זנחתנו (וכל פסוקי הפורענות שלאחריו נגררים אחר 'אם' זה). וגם בפסוק נא תרגם 'זְכֹר אדני חרפת עבדיך' - אללהם פאנך תד'כר... (=אלהים, הרי תזכור. וכן משך את 'זכר' גם לראש פסוק נב ותרגם ותד'כר. לעומת זאת, 'זְכָר' שבפסוק מח תרגם אד'כר). והמו"ל רי"ק לא דקדק בתרגום העברי שלו בעניין זה. כך נ"ל ואשמח אם יודעי לשון ערבי יחוו דעתם.ואחר כך אמר, ואחר שהבטחתו בדברים אלו הרי אם תזנחנו ותשלול טובות אלה ממנו בעולם הזה הרי לא תעזבנו לעולם אלא תזכרנו כאמרו "ואתה זנחת ותמאס" "זכור ה' חרפת עבדיך"
ואילו כאן, 'ידו' בתרייתא הוא דקרינן 'יָדָו' בלשון רבים, ואילו 'ידו' קמייתא קרינן 'יָדוֹ' בלשון יחיד.וָאֵפֶן וָאֵרֵד מִן הָהָר וּשְׁנֵי לוּחֹת הַבְּרִית עַל שְׁתֵּי יָדָי. וָאֵרֶא וְהִנֵּה חֲטָאתֶם לַייָ אֱלֹהֵיכֶם, וָאֶתְפֹּשׂ בִּשְׁנֵי הַלֻּחֹת וָאַשְׁלִכֵם מֵעַל שְׁתֵּי יָדָי.
וכיוצא בזה בפרשת יתרו:שֶׁנֶּאֱמַר 'וְעַתָּה אֶעֱלֶה אֶל יְיָ אוּלַי אֲכַפְּרָה', בְּאוֹתָהּ עֲלִיָּה נִתְעַכַּבְתִּי אַרְבָּעִים יוֹם, נִמְצְאוּ כָּלִים בְּכ"ט בְּאָב, שֶׁהוּא עָלָה בִּשְׁמוֹנָה עָשָׂר בְּתַמּוּז. בּוֹ בַּיּוֹם (בכ"ט באב) נִתְרַצָּה הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא לְיִשְׂרָאֵל וְאָמַר לְמשֶׁה 'פְּסָל לְךָ שְׁנֵי לֻחֹת'. עָשָׂה עוֹד אַרְבָּעִים יוֹם, נִמְצְאוּ כָּלִים בְּיוֹם הַכִּפּוּרִים. בּוֹ בַּיּוֹם נִתְרַצָּה הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא לְיִשְׂרָאֵל בְּשִׂמְחָה וְאָמַר לוֹ לְמשֶׁה 'סָלַחְתִּי כִדְבָרֶךָ'.
ונתהית התהיה: מעשה זה של התאבלות העם והתנצלות העדי באיזה פרק זמן התרחש?בְּשִׁבְעָה עָשָׂר בְּתַמּוּז יָרַד וְשִׁבֵּר אֶת הַלּוּחוֹת, וּלְמָחָר עָלָה בְּהַשְׁכָּמָה וְשָׁהָה שְׁמוֹנִים יוֹם וְיָרַד בְּיוֹם הַכִּפּוּרִים.
ושני לוחות העדות בידו. [עמו] כמו וכל טוב אדוניו בידו.
"כי אין ספק כי שני לוחות אבנים כמדת הראשונים יכבדו בידי משה להוליכם ביד אחת, כמו שאמרו ז"ל (פרקי דרבי אליעזר פרק מה) שאפילו אותם שהיו מעשה אלהים כאשר פרחו האותיות נשארו כבדות בידו, ומה גם השניות טרם יכתב בהן דבר. וגם היה כל אחת ששה טפחים על ששה טפחים ואיך תאחוז יד אחת שנים עשר טפחים. ומה גם שהיו שנים ולא אחד שקשה יותר לתופסם ביד מאשר אם היו אבן אחת בת שתים עשרה טפחים. וגם בהיותם חלקי המשוש. ואם כן הדעת שופט שהעלם בשתי ידיו".
מקבלו בשתי ידיו כגוונא דאורייתא דהוה בתרין לוחין ה' דברן בלוחא חדא לקבל ה' אצבעאן דיד ימינא וה' בלוחא תניינא לקבל ה' אצבען דיד שמאלא ואתייהיבו בימינא דהיינו ביד ימין, ובגין דא שני לוחות אבנים הוריד בידו ולא בידיו והאי איהו דאסהיד קרא (דברים לג) מימינו אש דת למו.
א. מבואר אפוא בדברי הזוהר, כי אכן משה הוריד את שני הלוחות ביד אחת, דהיינו בימינו.נוטר הכרמים כתב:ואתייהיבו בימינא, דהיינו ביד ימין, ובגין דא 'שני לוחות אבנים הוריד בידו' ולא בידיו.
לכאורה, פשטא דמילי הוא שמשה חטפן על מנת לשברן, בניגוד לרצונו של מקום; אך לבסוף הסכים הקב"ה עמו, ואף שבחו על גבורתו.נוטר הכרמים כתב:כיון שעשו ישראל אותו מעשה (העגל), ביקש הקב"ה לחוטפן מידו של משה, וגברה ידו של משה וחטפן ממנו.
אין הענין כה חד משמעי:תולעת ספרים07 כתב:הדבר פשוט עד למאוד שויקרא בשם ד' קאי על השי"ת שהרי לעיל מזה כתוב אנוכי וכו' וקראתי בשם ד' לפניך הרי שהבטיח לו ה' וקראתי בשם ד' לפניך וממילא פשוט שמה שכתוב בהמשך ויקרא בשם ד' קאי על השי"ת.
מָשָׁל לְמֶלֶךְ שֶׁהָלַךְ לִמְדִינַת הַיָּם וְהִנִּיחַ אֲרוּסָתוֹ עִם הַשְּׁפָחוֹת, מִתּוֹךְ קִלְקוּל הַשְּׁפָחוֹת יָצָא עָלֶיהָ שֵׁם רָע, עָמַד שׁוֹשְׁבִינָהּ וְקָרַע כְּתֻבָּתָהּ, אָמַר: אִם יֹאמַר הַמֶּלֶךְ לְהָרְגָהּ, אֹמַר לוֹ 'עֲדַיִן אֵינָהּ אִשְׁתְּךָ'. (רש"י בפסוק 'פסל לך' ממדרש תנחומא)
אָנֹכִי יְיָ אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר הוֹצֵאתִיךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים.
לֹא יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים עַל פָּנָי.
לֹא תַעֲשֶׂה לְךָ פֶּסֶל וְכָל תְּמוּנָה.
לֹא תִשְׁתַּחֲוֶה לָהֶם וְלֹא תָעָבְדֵם.
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 37 אורחים