אוצר החכמה כתב:לא הבנתי את זה. בא אדם לבית המדרש ומעורר שאלה הלכתית כדי שידונו עליה. אתה אומר לו לך תשאל רב?
אבןטובה כתב:במנחות לב: תלאה במקל או שהניחה אחר הדלת סכנה ואין בה מצוה של בית מונבז המלך היו עושין בפונקדותיהן כן זכר למזוזה ופרש"י ושל בית מונבז המלך כשהיו מהלכים בדרך נושאין מזוזות עמהם ותולין אותן בפונדק במקל עד הבקר זכר למזוזה לפי שלא היו דרין לעולם דירת קבע אלא הולך היה מעיר לעיר בכל מלכותו.
ובשבת סט: המהלך בדרך או במדבר ואינו יודע אימתי שבת מונה ששה ומשמר יום א' בקדושא ואבדלתא ופרש"י לזכרון בעלמא שיהא לו שם יום חולק משאר ימים ולא תשתכח שבת מהם
ובחולין קד. תוד"ה חלת חו"ל כ' שלא תשתכח תורת חלה וכ"ה פסחים נא..
ובבעל המאור פ"ב משבת דתכלת מעכבת את הלבן ומה שמתעטפין בלבן לחוד הוא שלא תשתכח תורת ציצית ע"ש במלחמות ובשו"ת זכר יהוסף או"ח סי' קכ אות ד
וע"ע שיח יצחק לרבי יצחק ווייס מווערבוי זצ"ל סי' קפה
והנה סברא זו דדבר שנוהג בתדירות ל"א שיעשנה כדי שלא תשתכח יש סמוכין לזה מתוספי הרא"ש נדה יא. ד"ה אע"פ שאמרו דיה שעתה וכו'.
וכבר ציין א' לט"ז סי' רפח סק"ב דמזוזה פסולה לא יניח שיתמיד בזה ע"ש.
סיכום לדינא: מי שממילא לא יניח מזוזה כשרה י"ל שיניחנו להניח לזכר מזוזה על נייר כמו מונבז המלך הנ"ל שלעולם לא דר בדירת קבע וה"נ באשה הזו שלא תניח מזוזה בעור מפני צעבע"ח יש לה להניח הפסולה ואין למחות בידה... אבל זה פשוט שאין להורות לה להניח הפסולה כי פסק הלכה יוכל להביא חורבה כמ"ש ערובין סד. אכרזתא לדרדקי... אלא להניחה ולא למחות בידה
אליהו בן עמרם כתב:3. באופן כללי, (גם במצוה כלשהי בלי זכר לארוע או משהו מסוים), האם יש עניין לקיים משהו "דומה" או "מאד קרוב" למצוה המחוייבת - רק כדי שלא יתבטל לגמרי ו"ישכח" את המצוה? (וזה נכון גם למצבים קיצוניים ל"א שאדם נמצא על אי בודד או בכלא בסיביר...)
הרוצה להחכים כתב:אליהו בן עמרם כתב:3. באופן כללי, (גם במצוה כלשהי בלי זכר לארוע או משהו מסוים), האם יש עניין לקיים משהו "דומה" או "מאד קרוב" למצוה המחוייבת - רק כדי שלא יתבטל לגמרי ו"ישכח" את המצוה? (וזה נכון גם למצבים קיצוניים ל"א שאדם נמצא על אי בודד או בכלא בסיביר...)
ראה במאמרו הנפלא של הרב ישראל דנדרוביץ, "וצוה לעשות סימנים", קובץ עץ חיים כ"ד.
אליהו בן עמרם כתב:הרוצה להחכים כתב:אליהו בן עמרם כתב:3. באופן כללי, (גם במצוה כלשהי בלי זכר לארוע או משהו מסוים), האם יש עניין לקיים משהו "דומה" או "מאד קרוב" למצוה המחוייבת - רק כדי שלא יתבטל לגמרי ו"ישכח" את המצוה? (וזה נכון גם למצבים קיצוניים ל"א שאדם נמצא על אי בודד או בכלא בסיביר...)
ראה במאמרו הנפלא של הרב ישראל דנדרוביץ, "וצוה לעשות סימנים", קובץ עץ חיים כ"ד.
אשמח אם תעלה את הקטע הרלוונטי לטובתי ולטובת אחרים שאין להם...
אוצרניק כתב:סוכה דף לא/ב
אמר מר: לא מצא אתרוג, לא יביא לא רמון ולא פריש ולא דבר אחר. פשיטא ! מהו דתימא לייתי, כי היכי שלא תשכח תורת אתרוג, קא משמע לן זימנין דנפיק חורבא מיניה דאתי למסרך.
הרוצה להחכים כתב:אין לי את הקטע הרלוונטי.
דיון בדבריו ראה viewtopic.php?t=23681#p241582
מפני שהמינים שבלולב מילתא דשכיחא היא שאינם בנמצא, ועלולות לעבור כמה וכמה שנים שלא תשיג יד הקהל מינים כשרים, לפיכך אמרו חכמים: מצוה ליטלם אף אם אינם כשרים לברכה או שאינם ארבעה במספר, כדי שלא תשכח תורת המצוה. מה שאין כן בשאר כל המצוות, שאין מצוי בהן החשש שתשכח תורתן, אין שום טעם לעשותן במעשה סרק.אליהו בן עמרם כתב:למה לא מצאנו כה"ג בשאר מצוות כפי שכתב הראב"ד במצות ארבעת המינים?
אליהו בן עמרם כתב:הרוצה להחכים כתב:אין לי את הקטע הרלוונטי.
דיון בדבריו ראה forums/viewtopic.php?t=23681#p241582
ראיתי קצהו...עד כמה שאפשר לראות במה שהביא מר, ועל כך יישר כוחו.
אך השאלה היא באמת: עד כמה?
עד היכן אפשר "למתוח" את חידושו של המהר"ם מינץ, שנפסק במגן אברהם ובמשנה ברורה סימן ט"ז(וזו "מעלתו" לכאורה לדידנו, שהמקורות הקדמונים האחרים אולי לא הובאו להלכה בספרי הפוסקים האחרונים)?
כלומר, מה הגבולות של ה"עניין" לעשות מעשה "דומה" למצוה? ומה זה ה"דומה" ממש - שלא אתי למיסרך? ומה זה ה"דומה" שאיננו דומה - וכן אתי למיסרך?
משתמשים הגולשים בפורום זה: אין משתמשים רשומים ו־ 490 אורחים